Csónakos,
papuskám
|
"- Tubák! - kiáltotta vígan Csónakos, újra süvített egyet, és telegyömöszölte az
orrát a sárga porral...
...És tüsszögve vonultak végig ketten a Köztelek utcán, boldog örömet érezve e
fölfedezésen. Csónakos nagyokat, bömbölőeket tüsszentett, mint valami ágyú. A kis szőke meg csak
prüszkölt, mint a tengerinyúl, ha bosszantják. És prüszköltek, nevettek, szaladtak...
…Csónakos…örömében a szájába vette két ujját, és egy akkorát fütyölt, mint valami
gőzmozdony. Ez a fütty különben az ő különlegessége volt. Ezt nem tudta utánacsinálni senki a
negyedikben, sőt az egész gimnáziumban alig volt néhány fiú, aki ezt a kocsisfüttyöt értette volna...
...Csónakos mindenfélét beszélt összevissza, s Isten bocsássa meg neki, de nagyokat
füllentett. Még vadállatokról is beszélt, amelyekkel a füvészkerti romok közt találkoztak... Hogy
Nemecsek majd belefulladt a tóba... Hogy a vörösingesek egy rettenetes máglya körül ültek... De
összevissza beszélt, és épp a fontos dolgokat felejtette mindig ki. És nem lehetett a beszédjét
végighallgatni, mert majd megsüketítette a hallgatóit a folytonos füttyökkel, melyeket pontok helyett
rakott a mondatok végére..."
(Molnár Ferenc: A Pál utcai fiúk)